Mads Andersen-Skjern har öppnat en affär i lilla Korsbaek 1929.
Han är änkling och far till Daniel, men flyttar ihop med Ingeborg-
- dotter till grishandlare Larsen och mor till Ellen.
Ingeborg är skild från en man som fick fängelse för bedrägeri.
Mads konkurrerar ut grannaffären Damernes Magasin-
- som leds oskickligt av Albert Arnesen, som har ärvt affären.
Det går dåligt-
- trots att herr Schwann satsar sin förmögenhet i affären.
Arnesens äktenskap med Vicki är inte heller så bra.
Bankdirektør Varnaes har svårt för att hjälpa Arnesen mer.
Mads affärer går lysande, även pengautlånandet på kontoret.
Han kallar sin bankutbildade bror Kristen till stan.
Kristen träffar Elisabeth, syster till Varnaes frustrerade fru Maude.
Elisabeth som lever ett skuggliv hemma hos systern-
-förälskar sig i Kristen-
- och meddelar familjen att de ska gifta sig.
Varnaes förklarar för Elisabeth det omöjliga i en allians-
- med en familj som i hemlighet konkurrerar med banken.
När Elisabeth erfar att Kristen lånar ut pengar, ger hon med sig-
- och reser till Salzburg med doktor Hansen och överste Hachel.
Familjen Varnaes andas ut-
-för att nån timme senare upptäcka-
- att ännu en skandal lurar i familjen:
Bankdirektörens bror har en älskarinna.
I Korsbaek är väl allt som förr?
Andersen-Skjern har köpt grann- fastigheten och utvidgat rörelsen.
Det går ju så bra.
Snickaren kan gå rakt in sen.
Kristen, var ligger Møllegaarden-papperna?
Va...? På översta hyllan.
- Elisabeth, vad du ser bra ut. - Elisabeth har alltid sett bra ut.
- Jag har fått en docka. - Titta, jag fick en ångmaskin!
- Inte en som kan explodera väl? - Jo. Och äter du de här så dör du.
- Färger! - Heinrich Schlusnus.
Wer reitet so spät durch Nacht und Wind. Es ist der Vater...
Tycker du inte det räcker med barnen?
Vad jag är glad att du är hemma igen.
Tack så mycket för blusarna, från mig och Laura.
- Agnes, titta på min ångmaskin. - Den är jättefin.
- Hur var det då? - Förtjusande. Det är redan vår i Wien.
Du kommer väl hem som pianovirtuos?
Jag lärde mig inte spela bättre.
Jag blir aldrig någon Brailowsky. Men jag lärde mig att undervisa.
Då kan du få Regitze att öva mer. Här är nämligen allt som förr.
- Om Elisabeth tittar ut... - Måste vi prata om det nu?
Jag har haft målare i ditt rum. Jag hoppas du tycker om tapeten.
Det var snällt av dig, Maude, men det är faktiskt allt för mycket.
Och du kan gå ner och leka. Bara du klär på dig ordentligt.
- Moster Elisabeth, ska du med ner? - Nej, gå nu. Hon kommer kanske sen.
Elisabeth, allt det där är väl glömt nu när du haft tid att tänka efter?
Ja, jag har haft tid att tänka efter.
Och därför har jag beslutat mig för att flytta.
- Flytta? Vart då? - Till en lägenhet för mig själv.
Du kan vara lugn, Maude. Helt för mig själv.
- Hur ska du klara dig ensam där? - Hur klarar andra sig?
- Jag ska jobba med nåt. - Varför inte arbeta här då?
- Jag ska undervisa. - Ska du bli spellärarinna?
- Musiklärarinna heter det i våra dar. - Det må jag säga...
Är det din enda kommentar? Elisabeth har bott här i så många år!
- För många, Maude. - Elisabeth är en fri människa.
- Barnen då? - Barnen blir stora en gång.
Men huset då? Vi har fått hjälp av en som städar i banken.
Jag kunde lukta henne i hela huset. Jag ska säga dig att hon svettades!
- Det hade du väl också gjort. - Jag? Nej, det vete gudarna.
- Du kunde försöka. - Tycker du att det är så roligt?
Här sitter Elisabeth och säger att hon inte vill bo hos oss längre.
Hur tror du det blir att vara ensam fröken i en liten lägenhet?
- Det är ju det jag ska prova på. - Du kan alltid komma tillbaka hit.
Om inte...
- Du, kan det här stämma? - Här är det sista ni får.
Räkna om.
Det är tredje gången ni får kaffe i kväll.
Kan inte Gudrun gå med kaffe?
Gudrun har dubbelt så mycket att göra där uppe jämfört med förr.
- Du har dubbelt så mycket här nere. - Jag får ju min andel av bytet.
- Ska du inte också ha en kopp? - Jag har gått över till te.
- Ligg så länge du kan i morgon. - Det är till klockan sju.
- Hon tror att hon är oumbärlig. - Jag har ett möte klockan nio.
- Det måste jag kunna ta. - Nej, min vän, det är uteslutet.
- Varför det? - Det är med en herre.
- Vad är det för en herre? - Det skulle du bra gärna vilja veta.
Mads, du som ber till Gud, jag hoppas att du tackar honom för Ingeborg.
Ja, utan henne hade jag kanske inte varit så mycket värd.
Det var det jag tänkte.
Du själv då? Jag såg att fröken Friis kom hem i dag.
- Ja. - Har du talat med henne?
Det finns väl andra du kan få som är mindre invecklade.
Elisabeth är inte alls invecklad.
- Hon är... - Invecklad i familjen.
De förstår inte människor som oss.
- De är rädda för oss. - Det har de kanske skäl att vara.
- Men det är deras eget fel. - För att de inte gav dig starthjälp?
Nej, för att de inte har lärt sig att anpassa sig efter tiderna.
- De är ju på middag hos översten. - Om nu Laura inte har lagt sig, då?
Det lyser inte. Agnes...!
- Nej, jag vet inte. - Det är väl vi två?
- Om vi bara var förlovade. - Det är vi väl?
- Menar du det, Boldt? - Ja, visst menar jag det.
- Kan vi berätta det för mor? - Ja, ja... kom med in bara.
Då är vi alltså förlovade på riktigt. Jag kan säga det till herrn och frun.
- Och till fröken Friis. - Det får vi tala om.
- Och ringarna... - Aj, som fan! Cigaretten!
Vad gör du, Agnes? Har du karlar på rummet?
Det är Laura. Bäst du går.
- Var är mina skor? - Vänta med att ta på dem.
Var vi tvungna att stanna så länge, Hans Christian?
Varför är överstens middagar så hemska?
För att han använder värnpliktiga i köket.
Tycker du att det luktar nåt?
Mmm, Lauras leverpastej...
- Riporna hade fått för mycket. - För lite.
Tant Møhges löständer fastnade.
- Varför ville Elisabeth inte gå hem? - Kanske för att hon hade roligt.
- Här luktar alltså. - Jag känner ingen lukt.
Och din bror när han dansade med Vicki...! Jag förstår faktiskt Minna.
Mina fötter blir två storlekar större efter en sån här kväll.
Dans med översten drabbar tårna.
Kasta skorna. Lägg upp benen, precis som förr i tiden i lägenheten.
Ja, där var det trevligt. Särskilt i köket.
Det är trevligt här också.
Det är nästan så jag avundas Laura.
Då får Agnes och Laura sitta i matsalen och vi sätter oss här.
- Här luktar alltså tobak. - Man ser att jag är gammal scout.
- Det smakar underbart. - Tror du att jag tål en till?
Som du åt första gången vi var ute. Det var mycket betagande.
Det var innan jag fick barnen.
Tänk om jag var som konsulinnan Holm. Hon tog dessert tre gånger.
Översten kan bombardera fienden med den "desserten".
Det värsta är dukarna. Han kunde gott byta ut de gamla trasorna.
Tvättad och rullad av danska armén!
Och hans dotter är gift med stans ledande manufakturhandlare.
När du säger stans ledande manufakturhandlare...
Jag är rädd att Albert går omkull.
- Du skojar. - Jag önskar det.
Han fick ju kapital när han sålde sommarhuset. Och när föreståndaren...
- Herr Schwann. - Ja, när han ärvde. Det sa Vicki.
Vår gårdskarl sa: "Det ger kortvarig värme att pissa i byxorna."
- Det stämmer precis på Albert nu. - Du får du hjälpa stackars Albert.
Han har förspillt varenda chans för att hjälpa sig själv.
- Men banken, Hans Christian...! - Banken vågar inte mer.
Jag är ledsen, min älskling.
Jag tyckte precis att allt var så bra, precis som förr i tiden.
Albert, det var en sån bil som du sa att vi skulle ha.
Vad ska vi med bil? Vi mår bra av att gå.
Det är tråkigt att spatsera. Och så här i Korsbaek...!
- Jag tycker inte om att köra bil. - Det visste jag. Och vet du vad...
Därför har jag börjat ta körlektioner.
Där är ni! Det är min lediga dag. Jag måste gå klockan tolv.
Jag kan väl inte skynda på prästen för din skull?
- Vart ska du? - Hem till mor.
Och jag ska presentera min förlovade.
From var hon i hjärtat till sättet så blid
Var röd som en ros som liljan vit...
- Boldt, du sa att du var ledig. - Avlösaren kom inte.
- Vi ska ju hem till mor. - Det får vi ta en annan dag.
En sup?
Två ögon hon hade så klara, så blå
Som himlen på vilken hon så sorgset såg.
Sätt er på golvet. Fötterna under ett tungt föremål.
Knäna lätt böjda, händerna på golvet. Sträck ryggen.
Lägg er sen på rygg samtidigt som ni andas in djupt.
Res er och böj kroppen framåt under djupast möjliga utandning.
Forsätt nu i samma takt. Arbeta efter devisen-
- att varje rörelse ska föras en millimeter längre ut.
Det är den sista millimetern som ger den stora effekten.
Följden av bekvämt leverne är att folk blir kroppsligt lata.
Denna vittgående bekvämlighet är en stor fara för hälsan.
Ta nu i och böj, sträck, och vrid de sura vätskorna-
- ur muskelfibrerna till friskhet och välbefinnande.
Fötterna isär, sträck fram armarna och sträck på kroppen och stå upp.
Böj ner i knäna utan att lyfta hälarna.
Sträck åter på knäna och stå i er fulla längd.
Upprepa denna knäböjning och sträckning-
- och öva er både grundligt och bestämt.
Kom ihåg att träna varje dag-
-för man har bara...
Du ska bli pappa.
Säger du det så här?
Jag har alltid velat slå ut kapten Jespersen. Han skulle se det nu.
Tack, Ingeborg.
- Tack själv, Mads. - Är du helt säker?
Mötet jag var på häromdan var hos doktor Hansen.
Då måste vi vara rädda om dig. Från I dag.
Det var en ryslig tanke. Det är mer än sju månader kvar.
Daniel och Ellen, sätt lite fart nu.
Du med. Om du inte ska komma till affären i den där munderingen.
- Är den där till hunden? - Nej, han äter inte rökt kött.
- Får jag ta den? - Ja, varsågod.
- Ska du inte hem och äta? - Först 7.15. Vi ska ha fläskben.
Han är ett bottenlös avgrund.
Det går åt helvete till. I Tyskland.
- Tyskland... Vad angår det oss? - Det kan mycket lätt angå oss.
Jag är varken lat, jude eller bolsjevik.
Mig är det ingen som ger sig på.
- Røde har fått Hitler-skräck. - Den gaphalsen tar ingen på allvar.
- I längden alltså. - Det är det som är felet.
- Det högre borgerskapet är redo... - På tal om det högre borgerskapet.
- Albert Arnesen går snart i konkurs. - Inte när Varnaes sitter i banken.
Jag har från en närstående källa hört att banken har stängt kassan.
- Vad är det för källa? - Det är väl en flicka.
- Är det på banken du har hört det? - Inte precis, men...
- Boldt går och funderar, va? - Nåt kunde tyda på...
Det är en liten fjäder som har blivit en stor and. Jag har kunder.
Jag bjuder på en omgång, Boldt. Ta en själv. - Kom, Kvik.
Får jag visa herrn en vårkostym?
- Ni kan visa mig min svärson. - Styrelsen sitter där inne.
Här sitter ni och slöar. - Har du fortfarande kärleksbekymmer?
De säger att hon flyttat till lägenhet.
Aj! Varför sparkar du din far?
För att antyda att jag ska behandlas som ett ruttet ägg.
- Det är på tiden att skaffa kapital. - Mads gör inget annat dygnet runt.
Det kan jag motbevisa.
- Kapital till vad? - Arnesen kan inte betala lånet.
Jag har det från hästens mule... eller grisens tryne.
- Banken har vänt tummen neråt. - Det var på tiden.
- Det är ju hemskt. För dem. - Ja, men inte för oss.
Nej, men... Jag tänker på den lille föreståndaren där borta.
Satte alla pengarna i affären. Och de andra... Stackars människor.
Det är all läsning. Du har glömt läsa om fri företagsamhet.
Det finns mycket annat som du har glömt att läsa om!
Jag förstår dig, Ingeborg.
- Men vad ska du göra åt det? - Inte glädjas åt andras olycka.
Inte ens när det gagnar Ellen och Daniel? Och lillebror?
- Du ska bli morfar. - Det är därför hon är så konstig.
Är det sant?
- De tog vaniljekransdegen. - Se till att få fatt i dem då.
Kom hit, era råttungar!
Ulrik och Regitze, få hit den nu!
Det de inte hann äta upp kladdade de ner möblerna med.
Du gör en ny vaniljkransdeg innan du städar efter barnen.
- Jag blir spyfärdig av alla kakor! - Mår du illa?
Som när jag gick med i köket före min konfirmation.
Jag hörde nog hur du blev "omkonfirmerad" häromnatten.
- När du hade han den där hos dig. - Det är flera dar sen.
Jo, men nu börjar det.
Illamåendet. Du vet kanske inte vad det blir av sånt.
När min syster skulle ha sin första-
-spydde hon redan åtta dar efter.
Och det slutade inte förrän åtta dar innan ungen kom.
- Han sa att inget skulle hända. - Se till att han gifter sig med dig.
Han vill inte ens med hem till mor. Och ringarna...
- Gå till polismästaren så han betalar. - Polismästaren?
Det är väl inte polismästaren!
Jag undrar vad frun ska säga.
- Jag blir körd på porten. - Du kan alltid arbeta på gård.
- Jag vill hellre till ett postkontor. - De tar inte en med en horunge.
- Finns det inget man kan göra? - Var glad att det inte är som förr.
När jag var barn gick flickorna i sjön.
Det var en flicka som hade ihop det med en skogvaktare.
Hon dolde det tills barnet kom, och då födde hon i hemlighet.
Det är när ingen ser det och ingen vet det. Och så...
Nu säger jag inte mer, men...
Vi måste först göra avräkning för de två föregående partierna.
Det finns andra hus som har hövligare affärsform.
Vi måste be om vårt tillgodohavande, annars kräver vi er på pengarna.
- Kräver? Det är ju skandal. - Är det problem, Schwann?
Representant Jørgensen här talar om deras tillgodohavande.
Förståeligt, min herre. Ni får det vi är skyldiga i morgon.
Jag är på väg till ett möte på banken om omläggning av affärens ekonomi.
Adjö, mina herrar.
Ja, på återseende då.
Brevet från banken kom i morse om ett möte herr Arnesen länge bett om.
- Det var på tiden. - Ja, ja, fröken Jørgensen.
Gammal vänskap rostar aldrig. Sanna mina ord!
Jag har hela tiden vetat att vi kunde räkna med bankdirektør Varnaes.
Det rör sig om tillfälliga svårigheter.
Naturligtvis. Det går ju upp och ner. Det är livets lag.
- Skål. - Skål.
Banken har ju sina problem och vi måste vara realistiska.
Albert... du vet mycket väl att ingen hellre än jag...
Men jag är ju inte ensam. Tvärtom.
- Betyder det att ni inte gör det? - Jag kan inte gå emot styrelsen.
Kan du inte ordna de ockrarna?
De männen står dig och mig nära.
De är ansvariga för att banken överlever.
Därför kan vi inte bevilja ett så stort lån utan rimlig säkerhet.
Och en sådan säkerhet har du ju beklagligtvis inte.
Sterlingkursen i dag är 18,195.
Dollarn står i 373,25.
Sa hovjägarmästaren svenska kronor? Den står i 98 på öret.
Ja, det ska jag. Ja, med nöje.
Detsamma, hovjägarmästaren. Adjö.
Du ska nog rätta upp skutan, Albert. Ta det inte personligt bara.
- Adjö, Hans Christian. - Hälsa din vackra Vicki.
- Törs man fråga hur bankaffären gick? - Naturligtvis.
- Förmodligen tillfredsställande. - Ytterst
- Jag tvivlade aldrig. - Jag går upp och lägger mig lite.
- Går du? - Albert...!
Har du glömt vad det är för dag?
- Jag ska köra upp. - Jag måste prata med dig, Vicki.
- Det är viktigt. - Är mitt körkort inte viktigt då?
Albert, vakna. Du har aska på magen och luktar dålig Sherry.
Sätt dig ner i alla fall. Minns du när mor dog och...
Det är Erhard. Körläraren. Nu går jag faktiskt.
- Vicki, jag ber dig. - Du kan vänta.
Det kan inte trafikinspektören. Då blir han bara sur.
- Oj! Där är stora, stygga vargen. - Kör!
- Är min man på kontoret? - Nej, chefen är där uppe.
- Jag klarade uppkörningen! - Grattis. Då får ni väl snart ny bil.
Herr Arnesen har ju varit på banken och vi väntar på att få höra om det.
Fröken Jørgensen, det kommer en kund.
- Och ni önskar? - Jag ska se på en krage.
Han är död! Han låg och var död.
Vad dog han av?
Jag tror att det var gas. Sånt hände inte med spisar.
- Kände ni lukten av nåt? - Nej. Jo, nu när jag tänker efter.
Men det kom på en gång. Skrikandet och fröken Jørgensen som svimmade.
- Hon den långa fisförnäma. - Pang - så låg hon där.
Ambulansen kom, och dr Hansen. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Frun har gått och lagt sig och ligger och gråter och herrn ska inte ha mat.
- Är det du? Var är Maude? - I sin säng.
- Har du ätit? - Nej, och jag ska inte ha nåt.
- Beklagar röran. - Kära nån, ja...
- Jag tar det där. - Tack.
Sätt dig.
- Har du hört det? - Ja, det var fruktansvärt.
- Det var mitt fel, Elisabeth. - Det var inte ditt fel.
Albert var en omöjlig manufakturhandlare.
Han levde över sina tillgångar, han var lat och han var snobbig.
Han är död och det var inte ditt fel.
Kanske inte ensam. Han fick också en cynisk konkurrent på halsen.
Varför inte säga det som det är? En skicklig konkurrent.
Ja, så måste du nog se på det.
En styrketår vill du i varje fall ha.
Bara att få att sitta här gör det hela mindre outhärdligt.
Men vad är det du säger? Du har inget att förebrå dig.
- Du har din egen familj att tänka på. - Om jag nu stod ut där hemma...!
- Vad är det du säger? - Maude går bara och lägger sig.
Och barnen saknar dig och jag... Jag ber dig, du måste förstå mig.
Kom tillbaka till oss. Jag står inte ut längre.
Res dig upp. Du är upprörd.
- Förlåt, Elisabeth. Jag går nu. - Nej, du går inte. Du stannar.
Sätt dig nu, så pratar vi som förr i tiden, när vi satt i köket.
- Och Maude hade gått och lagt sig. - Hon har alltid missat det roliga.
Hon blev sjuk när vi skulle ut i segelbåten med Møhgearna.
Och du gick på grund och fick bära gamla fru Møhge i land.
- Hon skrev om Fernando. - Hon var inte så gammal då.
Nej, bara 88 eller därikring. Maude hade precis fått Ulrik.
- Och du hade ljusblå klänning. - Vet inte det... Du hade blöta byxor.
- Det är kanske Maude. - Nej, för hon vet inte att jag är här.
- Är det du? - Grattis till lägenheten!
Bröd och salt - gammal rysk sed. Och så lite mer banalt: en flaska.
- Och blommor. - Jag har besök.
Åh... Goddag.
Jag går nu.
Jag tycker faktiskt inte att det finns nåt att fira i dessa dagar.
- Adjö, Elisabeth. - Jag ska...
Hälsa barnen och säg till Maude att jag kommer mycket snart.
Där är du. Jag trodde att du hade hoppat från balkongen.
För att träffa din svåger i huvudet? Nej, så lätt blir du inte av med mig.
- Vad tror du det här är för skiva? - Nåt med piano?
Rätt, ja. Och vad mer?
- Chopin? - Nej, nåt danskt.
Då är det Carl Nielsen.
- Jag ger upp. - Hör då här...
Vad i all världen är det? Jag tyckte att du sa danskt.
Leo Mathisen. Biten heter "Wild cow".
En vild ko. Du kunde inte ha gett mig ett finare minne av dig.
Nej, visst? Som jag klampar runt.
Håller ni på att ta över dödsboet? Jag hoppas att ni sover gott.
Det gör nämligen inte jag. Jag tål inte att se människor förgöras.
Hur känns det att sparka på folk och göra sig till herre över liv och död?
- Det är det bara en som kan. - Bespara mig er tro, ni är fan själv!
- Har ni inte också trampat på mig? - Jag konkurrerar inte ut folk.
Nej, för det kan ni unna er. Tack vare era förfäder.
Er farfar som startade banken lär ha varit en hård man.
- Så är det bara. - Vi har inte mer att prata om.
Herr bankdirektör...
Och så ända ner. Så där.
Även om hon är dotter till en överste har hon alltid uppfört sig opassande.
Han skulle nog hellre ha gift sig med fröken Jørgensen.
Det hade gamla fru Arnesen aldrig accepterat.
Kakorna var för hårda. Vem var det som hade dött?
- Mor, det var ju Arnesens Albert. - Har han blivit så gammal?
- Vad dog han av, Misse? - Det är det ingen som talar om.
Provianthandlarens trädgårdsmästare sa att han sköt sig-
- med överstens tjänstepistol. Flera tycker sig ha hört en knall.
Gå lugnt hem.
Hälsa er oroliga man och säg att allt förlöper planenligt.
Åt det andra kan ni varken göra till eller från.
I varje fall inte nu, men vi har dem så nära.
Doktor Hansen...
Ni känner dem ju. Hur gick det till?
- Ja, hur gick det till? - Det pratas ju så mycket.
- Ja, det finns många alternativ. - Men hur?
Hans hjärta slutade slå.
- Så dör ju alla. - Ja, när det kommer dithän.
Vi hade behövt fler svarta klänningar, men jag la ut fem meter flor.
Änkefru Arnesen, jag hoppas de två svarta klänningarna passade, annars...
- Vill ni se vår sorgeutställning? - Kan inte jag hjälpa till med nåt?
- Nu är ni ju bara två. - Det tror jag inte.
Er plats är ju inte i butiken. Vad skulle våra kunder inte tro?
- Ni önskar? - Jag ville tala med fru Arnesen.
Jag hoppas att ni tror mig, men jag är hemskt ledsen.
Ni har inget skäl att tycka om oss, men jag har sett er så ofta.
- Jag tycker så bra om er. - Mig? Varför det?
För att ni har haft så gott humör...
...trots att ni har umgåtts med äldre människor här.
Ibland har jag också varit elak.
- Det är mycket vi ångrar nu. - Vi gör ju alla saker som vi ångrar.
Den här staden...
Ja?
Ni får gå. Gå er väg. Gå med det samma!
Ni kommer bara därifrån. Jag hatar er allihop!
Du kan lita på mig, Victoria. Inga fler madamer kommer hit upp.
- Jag har ringt efter dr Hansen. - Jag är inte sjuk, bara trött på allt.
Änkeståndet måste du gå igenom, men sen börjar livet på nytt.
- Och nåt har Albert lämnat åt dig. - Allt har visst gått till butiken.
- Herr Schwanns pengar också. - Nåt finns det väl?
Nej, jag får klara mig med arvet. Det efter mor.
Efter din mor? Den bedragaren! Har han...
Han fick mig till det i fjol.
Att sätta din mors pengar i Damernes Magasin!
- Betyder det... - Slyngeln har förslösat 40000 kr!
Varför pratade du inte med mig?
Sånt diskuterar man inte med en kvinna. Har du nåt man kan dricka?
Ja, här var läkaren. Och vem är patienten?
- Varför kom du inte i går? - Jag arbetar.
Du var ledig i går.
Jag sätter mig här och väntar.
Vad är det? Har de upptäckt att jag var där?
- Det är mycket värre, Boldt. - Har de kastat ut dig?
- Du måste gifta dig med mig. - Jag?
- Jag ska ha barn. - Inte med mig.
Vem skulle det annars vara?
Bankdirektören kanske? Brukar han inte titta in till dig?
- Jag tror inte att han gör sånt. - Men brodern då? Han är på alla.
- Du vet ju att du är den ende. - Nej, du, den gubben gick inte.
- Och herrn önskar? - En Hof, tack.
- Jag visste inte att han var sån. - Inte det?
- Vad gör jag? - Torkar ögonen, går till doktorn.
Till doktorn? Vad gör jag om han frågar om allt möjligt?
Du hamnar inte i fängelse för det.
Ett barn är inte det värsta man kan få.
Kom.
Det var nåt jag skulle leverera. Kom, nu går vi två till doktorn.
- Herr Schwann? - Jag har vad jag behöver.
Direktören ser gärna avräkning vecka för vecka, alltså i dag.
- Vi brukar avräkna månadsvis. - Det är de dåliga tiderna.
Ni kan ge mig min räkning och hälsa direktören och säga-
- att jag inte längre kommer att äta min middag här i hans etablissemang.
Ja, adjö då. Hälsa hem.
Där har vi dagens sista.
- Ni var här med er pojkvän. - Och vad nu?
- Ni kan lugnt gå hem igen. - Jo, men hur blir det med...
Jag måste tyvärr bedröva er. Det blev inget den här gången.
Provet var negativt. Ni ska inte bli mamma.
Men Laura sa ju...
- Tack, doktor Hansen! - Tacka hellre er smala lycka.
- Kom hit med er pojkvän. - Han är inte sjuk.
Då kunde jag kanske berätta lite om hur man...
Vi kan ju börja med blommorna och bina.
- Tack! - Tack själv. Adjö.
Har du slagits? - Han ser ut som en gris som stuckit trynet för långt in.
- Det är precis vad han har gjort. - Är du säker på att det är trynet?
- Boldt, du har en gäst! - Var?
Goddag, herr Schwann. Roligt att se er igen.
- Goddag, goddag. - Goddag, doktorn.
Ja, varsågod och sitt.
Så där. Ja, det gör ont.
Så tar vi den sista. Det gör nästan lika ont som att bli far.
Men jag kan hälsa och säga att det blir det inget av den här gången.
Ja, det ser otäckt ut.
Vad är det ni har sprungit in i. Boldt?
- Hej, Lauritz, går du med en sväng? - Ja... ja.
Ni visste kanske inte att den unga damen hade blivit förlovad.
Ja, ja... Ja, ja, Gitte!
Det är ju inte jag som har bestämt när han ska begravas. Eller hur?
Gitte, hör på mig. Vi får åtminstone fem dar tillsammans i Hamburg.
Vad säger du? Är Hitler ochic?
Ja, det är nog sant. Det är du i gengäld inte i morgon.
Va? Ja, ja, det vanliga stället.
Ja, men då var det inte mer, va? Utmärkt. Ja, vi ses.
Det får vi pratar om. Tack, adjö.
Det var partiet. De vill att jag ska se på de sydjylländska dammarna.
Du har uppenbarligen nåt att göra.
Det var trist det med Albert. Den gamle token.
- Jag har haft så dåligt samvete. - Det kan ju aldrig bli ditt fel.
Han bad om pengar och jag sa nej.
Far hade också sagt nej. Och gamle Hansen.
- Hur dags var begravningen? - Klockan två. Jag ska hämta Maude.
- Den lilla piffiga änkan då? - Det finns ju inga pengar.
Det finns nog nån som tar hand om henne kärleksfullt.
Jag skulle kunna...
Har du inte nog att göra redan? De sydjylländska dammarna?
Du förstår att det kan skada dig, va?
Inte om jag stänger dörren försiktigt.
Titta.
- Här också. - Det är inte så mycket.
- Det finns miljoner kvalster i damm. - Inte i vårt.
Jag öppnar!
- Goddag. - Vem är det, Agnes?
- Det är fru advokat Varnaes. - Jag måste få prata med dig.
Agnes, är ni snäll och gör en kopp te?
Kom och sätt dig, Minna. Det var väl en överraskning.
Du blir mer överraskad. Visste ni vart Jørgen åkte från begravningen?
- Var det inte sydjylländska dammar? - Jag vet nog hur dammarna ser ut.
Han är i Hamburg med fruntimret som han bedragit mig med i tre år.
- Jag är hemskt ledsen. - Mer ledsamheter blir det.
- Han kommer väl hem igen. - Då är jag borta. Jag far till Århus.
- Så ordnar far advokaten resten. - Ska ni köpa ut henne?
Hon har fått både nertzpäls och lägenhet. Nu är det min tur.
Jag vill ha hälften av bankaktierna och lägenheten och alla inventarier.
Och underhåll. Och han blir inte ens revisorssuppleant i partiet.
Ni kan börja se er om efter en ny folketingskandidat i kretsen.
Far sitter i huvudstyrelsen. De vill inte veta av sånt i partiet.
- Jørgen vill väl inte skiljas. - Men det vill jag!
Vill du? Men, Minna...
Tänk på familjen... Vad ska folk säga?
Det blir ju en skandal. Det kan du inte göra, Minna.
Det kommer att gå ut över dig själv. Du har ju din ställning, som jag.
Ingen kan röra oss bara vi står fast.
Du kommer ju med ut på möten, till de riktiga ställena, Minna.
- De bästa ställena. Kom ihåg det. - Och hon kommer till Rivieran.
Och till Marienlyst och Adlon. Tror du inte det är mycket roligare?
Än att höra "vi i högern respekterar den danska husmodern"?
- Vi är ju respekterade, Minna. - Av vem?
Vi har ju våra vackra hem. Vad ska du göra i en tiorummare helt själv?
Jag har hellre studentpensionat än har det svinet boende hos mig!
Det är din man du pratar om. Du behöver inte vara så vulgär.
- Vi har ju så mycket att leva för. - Tror du själv på det?
Nu ska jag börja leva. För att få ner honom i skiten!
Det kan du hälsa familjen och säga. Jag ska till Århus.
Nej, Minna, det får du inte Minna, tänk dig för!
Tänk själv!
Har fru advokaten gått? Här är annars te.
Försvinn!
Stick, för helsicke!
Ansvarig utgivare: Anders Melin